PRESENTERAT AV DAVID ATTENBOROUGH
Haven verkar vara oändliga.
De är häpnadsväckande men kan också vara skrämmande.
De täcker 70 % av jordens yta-
-men är ändå relativt outforskade.
Dolda under vågorna, under mina fötter-
-finns det helt otroliga varelser.
Tack vare banbrytande teknik kan vi undersöka nya världar...
...och belysa beteenden på sätt som var omöjliga för en generation sen.
Vi har även insett nåt oroväckande.
Våra hav står inför ett hot.
De förändras snabbare än vad de har gjort förut.
Det har aldrig varit viktigare-
- att undersöka vad som pågår under havsytan.
I det här avsnittet...
...tar vi oss från det varma vattnet i tropikerna...
...till det kalla vattnet runt polerna.
Vi kommer att lära oss mer om livet under vågorna.
Det här är "Blue Planet II".
ETT ENDA STORT HAV
Havsytan döljer varelserna som lever under den.
Men inte alla.
Flasknosdelfiner.
De är extremt intelligenta.
Deras intelligens gör dem lekfulla.
De surfar.
Så vitt vi vet gör de det för nöjes skull.
Men för att verkligen förstå dem...
...måste man följa med dem till deras värld.
Den här flasknosdelfinflocken besöker Röda havet.
De yngsta är här för att lära sig saker.
De vuxna tar med sig en unge till en korall som påminner om en buske.
Den kallas hornkorall.
Den får de vuxna att bete sig märkligt.
De gnider sig mot korallen.
Ungen verkar inte vilja göra det.
När de vuxna gör det kanske han inser att han också borde göra det.
Hornkorallerna är täckta av slem-
- som är antiinflammatoriskt och antimikrobiellt.
Det är möjligt att delfinerna gör det här för att undvika infektioner.
Delfinerna vet mycket om revets egenskaper...
...vilket har fått oss att leta efter nya mediciner här.
Tropiska korallrev utgör bara en tiondels procent av havsbotten.
Men korallrevens grunda, varma vatten bjuder på en stabil tillvaro-
- vilket ger upphov till välbefolkade och mångsidiga samhällen.
Det finns nya saker att upptäcka i varje rev.
En varelse i Stora barriärrevet-
- tvingar oss att ifrågasätta vad vi tror oss veta om fiskars intelligens.
Läppfisken Choerodon anchorago med sina rejäla betar.
Han kan göra nåt de flesta inte tror att fiskar klarar av.
Varje morgon simmar han till revets utkanter.
Han letar efter en speciell maträtt bland korallerna och sanden.
Där.
En liten mussla.
Men hur öppnar man den?
Han tar med den hela vägen till sitt kök.
Det är en skålformad korall med en bula på insidan som han kan använda.
Det är inte lätt när man inte har några händer.
Ojsan!
En gång till.
Han är tålmodig.
Och han siktar förvånansvärt bra.
Äntligen.
Det är en fisk som använder verktyg.
Vissa fiskar är smartare än man tror.
Det stora antalet djur i korallreven-
- gör att konkurrensen är extremt tuff.
Inte bara för de som bor i reven...
...utan även för fåglarna över reven.
Under torrperioden kommer över en halv miljon tärnor-
- till den här atollen i Indiska oceanen.
Fågelungarna har fortfarande mörka fjädrar.
Fåglar av olika åldrar är här.
De lite äldre ungarna flyger iväg.
Men alla klarar inte av det än.
De som inte har lärt sig att flyga än är i den grunda delen av atollen-
-för att träna.
Vissa av dem klarar inte av att flyga länge.
Taggmakrillen Caranx ignobilis.
Vanligtvis jagar de ensamma-
- men 50 stycken har lockats hit från andra rev av den stora mängden byten.
Fågelungarna håller sig ur vattnet om de kan.
De dricker till och med från luften.
Om taggmakrillen ska kunna fånga dem måste de hitta på nåt annat.
Det gör att det finns fiskar här som, otroligt nog, kan beräkna-
- fåglarnas kurshastighet, höjd och bana.
Förr eller senare måste varje fågelunge lära sig att flyga-
-och hitta egen mat.
Deras föräldrar tar med dem till träningsområdet.
De måste lära sig snabbt för att överleva.
När de har tränat i en månad ovanför lagunen-
- flyger ungarna iväg och försöker klara sig på det öppna havet.
Haven innehåller 97 % av allt vatten i världen.
När solen värmer upp ytan avdunstar vatten.
Vattenångan stiger tills den kyls ner och samlas i stora moln.
Och det leder till kraftiga stormar.
Jordens rotation gör att stormarna rör sig norrut och söderut-
-till kallare breddgrader.
Vindarna rör sig över havet och skapar enorma svall.
När svallen kommer till grunt vatten bildas det gigantiska vågor.
Stora stormar kan generera energi-
-som motsvarar 10000 atombomber.
De här haven påverkas av årstiderna.
Och när de värms upp under våren kan de fullkomligen explodera av liv.
Enorma mängder mobularockor har samlats i Cortez hav.
Varför hoppar de?
Vill de visa de andra var de är?
Ingen vet.
De äter på natten.
Det är då stora mängder plankton flyter upp från djupet.
När vattnet rörs runt börjar många planktonorganismer lysa.
Först nu har vi tekniken som krävs för att filma deras svaga ljus.
Rockorna äter upp dem-
- och ger oss en otrolig uppvisning om liv och död.
Vattnet är rikt på mikroskopiska växter, nämligen fytoplankton.
När de blommar bildas det så mycket plankton att vi alla gynnas av det.
Planktonet och olika typer av sjögräs-
- bildar lika mycket syre som alla skogar och gräsfält på land.
Varje vår får Nya Zeelands kust tillfälliga besökare.
Halvspäckhuggare.
De är besläktade med späckhuggaren, blir 6 m långa och väger ett ton.
De verkar leta efter delfiner.
Det finns gott om såna nära kusten.
Här håller flasknosdelfinerna ihop.
De kommunicerar med visslingar och klickljud.
Ljuden färdas flera kilometer under vattnet.
Halvspäckhuggarna har hittat dem.
De simmar i tio knop och närmar sig snabbt delfinerna.
Men sen händer nåt helt otroligt.
Delfinerna vänder sig om. Det är som om de hälsar på sina förföljare.
De byter läten.
Försöker de kommunicera?
Forskare har studerat deras möten-
- och tror att olika individer kan känna igen varandra.
Det låter otroligt, men de här två arterna verkar vara gamla vänner.
De bildar en enda stor armé-
-som består av tusen djur.
Den här respektingivande gruppen jägare njuter av de rikedomar-
-som Nya Zeelands sommar för med sig.
På de högre breddgraderna frodas livet i haven i sommarsolen.
Här utanför Alaska ligger havsuttrar ovanför de stora skogarna under ytan.
Kelp är den största sortens brunalger.
Här bor alla möjliga livsformer.
På havsbotten äter taggiga sjöborrar av kelpen.
Det finns även omättliga sjögurkor.
Och bland vegetationen simmar kamouflerade sjödrakar.
I undervattenskogen i norra Japan väntar invånarna i det här vraket-
- på att sommartemperaturen ska stiga till sexton grader.
För vissa innebär det att det är dags att para sig.
Det är en sorts läppfisk som kallas "kobudai".
Det här är en hane.
För en hona är den här hanen väldigt stilig.
Han är en meter lång och väger femton kilo.
Han är mycket större än honan.
Och han är redo att föröka sig.
Han försöker para sig med henne-
- och med ett tiotal andra honor som bor i hans revir.
Han gör det så ofta han kan.
Men honorna som är runt tio år gamla bryr sig inte om hans närmanden.
Det beror på att när en hona blir tillräckligt stor-
-börjar hon förändras dramatiskt.
På bara några månader slutar vissa enzymer i hennes kropp funka.
Och manliga hormoner börjar cirkulera.
Efter ett tag-
-växer huvudet och käken blir längre.
"Hon" har nu blivit en "han".
Det förändrar även temperamentet.
Hanen som bestämde över honorna...
...utmanas på duell.
Ju större huvud man har, desto mer skrämmer man motståndaren.
En ny hane styr över det här reviret.
Bara de största honorna förvandlas på det här sättet.
Förändringen gör att de kan para sig med fler fiskar.
Då får de fler avkommor som för vidare deras gener.
Men nya hanar har inte råd att slappna av.
Inuti varje kobudai-honas kropp-
-ligger en hane och väntar.
Ju närmare polerna vi kommer, desto kallare blir vattnet.
Det finns isberg. De har brutits loss från glaciärer och flyter ut i havet.
Sen börjar ytan frysa till is.
Här lyser norrskenet. Trots att det är mitt i vintern-
- finns det vatten norr om norra polcirkeln som inte är fruset.
Fjordarna i norra Norge är inte täckta av is-
- eftersom den enorma Golfströmmen flyter hit söderifrån-
- och för med sig Karibiska havets värme.
Varje vinter simmar miljarder strömmingar hit för att söka skydd.
De följs...
...av späckhuggare.
De är nära tusen stycken.
Det kan vara jordens största samling späckhuggare.
Det finns gott om strömming, men i de breda fjordarna-
-är de inte alltid lätta att hitta.
Men just de här späckhuggarna är experter på att jaga fisk.
Tillsammans koordinerar de attackerna genom att använda höga läten.
De tvingar ihop strömmingarna i täta stim.
De simmar under dem och tränger fast dem mot ytan.
Sen använder späckhuggarna sitt specialvapen.
De slår med fenorna med en sån kraft att strömmingarna blir bedövade.
Sen kan de äta upp bytena utan några problem.
Men oväsendet drar till sig fler besökare.
Knölvalar.
De vill också vara med.
De simmar under stimmet och slänger sig uppåt.
De får i sig upp till hundra kilo strömming varje gång.
Knölvalarna är relativt nya här.
De började komma hit först det här årtiondet.
Men haven nära polen verkar innehålla tillräckligt med mat åt alla.
Men det skulle inte finnas så gott om mat här-
-om det inte vore för Golfströmmen.
Havströmmarna är viktiga för att vår planet ska må bra.
De för solens värme ända från ekvatorn till polerna.
Det gör klimatet gynnsamt för livsformer nästan överallt.
De förändrar vädret och bildar syre. Världen mår bättre tack vare haven.
Det finns tyvärr förhållanden i haven som har varit stabila i årtusenden-
-men som nu förändras helt.
Det ser man tydligt runt Nordpolen.
De senaste 30 åren har isen här minskat med 40 % på sommaren.
Den här plötsliga uppvärmningen orsakas troligen av människan-
- och påverkar djurlivet här väldigt mycket.
Valrossar hör till de djur som påverkas.
De vuxna honorna måste hitta en säker plats-
-där de 80 kg tunga ungarna kan vila.
Havsisen blir mindre, så valrossarna får mindre utrymme-
-och måste ta sig till torra land.
Men en plats med hundratals grälsjuka mammor som väger ett ton-
-är inte bra för ungarna.
Valrossar har en bra anledning att hålla ihop på land.
Isbjörnar.
Fullvuxna valrosshanar är enorma.
Inte ens en isbjörn rår på dem.
Därför letar björnen efter valrossungarna.
Valrossarna känner lukten av björnen.
De flyr ut i havet.
Björnen vet att den inte kan fånga dem där.
Men hon har också ungar att mata.
Det är inte lätt att vara mamma.
Valrossmamman måste fortfarande hitta en plats där ungen kan vila.
Ett smältande isberg borde duga.
Men hon är inte först att hitta hit.
Alla platser är upptagna.
De andra mammorna delar inte med sig.
De behöver också ett isstycke till sina ungar.
Mamman är desperat och måste tränga sig på.
Den här gången förlorar alla.
Att hitta en bra plats när allt smälter blir allt svårare.
De måste lösa de här problemen ihop.
Det skapar ett band mellan dem-
- och mamman och ungen lever ihop i resten av hennes liv.
Men vem vet hur deras framtid ser ut?
Vi har börjat förstå mer om havsinvånarnas invecklade tillvaro...
...och vi vet mer om hur bräckligt deras hem är.
Vår blå planet.
PÅ DJUPET
Det har tagit fyra år att spela in "Blue Planet II".
Teamen har utforskat alla hav-
- för att hitta fantastiska, nya berättelser.
Det hjälper oss att förstå livet i havet bättre.
Den senaste dykutrustningen ger varken ifrån sig bubblor eller ljud-
- vilket gör att teamen kan komma närmare djuren under en längre tid.
Vi kunde inte filma dem rakt ovanför oss förut.
För att kunna utforska havsdjupet-
- har vi tillbringat tusen timmar i ubåtar en kilometer under ytan.
Ny kamerautrustning gör att vi kan filma sånt vi inte har sett förut.
Med lågljuskameror kan vi filma saker våra ögon nästan inte kan uppfatta.
Vi ser inget. Vi filmar i totalt mörker.
Vi är blinda.
Kamerasonder gör att vi ser små varelser ur ett nytt perspektiv.
Här är den!
Kameror med sugproppar gör att vi ser havet ur de stora djurens synvinkel.
Men havet är en oförutsägbar och farlig arbetsplats.
Speciellt utanför Sydafrikas vilda kust.
Här bor de surfande delfinerna.
Teamets uppgift är att åka bredvid delfinerna-
- och filma deras surfbeteende på närmare håll än nånsin.
Havet är farligt här, så filmteamet tar hjälp av surfare i området.
Men i år är vågorna större än nån hade väntat sig.
Det är en skrämmande uppgift för kameramannen Chris Bryan.
Ja, jag är ganska nervös.
Vågorna är stora. Väldigt stora. Vissa är sex meter höga.
Jag har aldrig filmat i såna vågor.
Men man måste ta risker ibland.
Chris har en höghastighetskamera och kan filma allt i super-slowmotion.
Det svåra är att komma så nära de surfande delfinerna som möjligt.
Som tur är har man sett delfinerna vid horisonten.
De har sagt att det blir årets största vågor-
- och jag har aldrig sett nåt liknande. De är större än jag trodde.
Man behöver en vattenskoter för att ta sig ut till delfinerna.
Det blir svårt bara att ta sig ut.
Till slut tar de sig förbi vågorna tack vare förarnas erfarenhet.
Men delfinerna syns inte till.
Och teamet måste genomföra den skräckfyllda resan in till land.
Kör!
- Hur kändes det? - Det gick vilt till.
Vågen träffade släden längst bak. Jag skrek: "Kör!"
Jag flög nästan av för att jag höll i kameran.
Vi hann undan, men det var nära.
En helt vanlig jobbdag.
Nästa dag är allt annorlunda.
Det finns gott om delfiner, men havet är lugnare.
Det finns inte en enda våg.
Det kommer vågor.
När man är i havet gäller det att veta var man ska vara-
-och vänta på rätt tillfälle.
En vecka senare är det storm igen vid den vilda kusten-
-och vågorna växer.
Jag är nervös och spänd. Vädret är perfekt. Precis som vi vill ha det.
Delfinerna verkar veta om det.
Men Chris lyckas inte filma.
Hej.
Det är svårt att få rätt vinkel på vattenskotern.
Jag hoppas att det går bättre på Zodiacen.
Den uppblåsbara båten är en stabilare plattform att filma på.
Äntligen är han på rätt ställe vid rätt tillfälle.
Och resultatet är häpnadsväckande.
- Otroligt! - Ja.
Uppdraget är avklarat.
De här närgående bilderna kan nu användas för att forska vidare.
De är bevis för att delfiner surfar för att stärka vänskapsbanden-
- utveckla sina sociala egenskaper och för att de tycker att det är kul.
Nästa avsnitt handlar om havsdjupet.
Det är förvånansvärt rikt på liv här.
Här frodas varelser...
...i jordens extremaste förhållanden.
Översättning: Sebastian Lilja www.btistudios.com